![](/user_photo/2706_HbeT2.jpg)
Енергодарський інститут державного та муніципального управління ім. Р. Г. Хеноха «Класичного приватного університету»
РЕФЕРАТ
з етики
За темою: Проблема добра і зла у світовій етичній думці
Студента денного відділення
Лелікова Олександра Володимировича
група ДП-611
спеціальність Правознавство
Викладач
Сидорик Тетяна Сергіївна
Енергодар-2011
План
ВСТУП _______________________________________________ 3
Зло є протилежність добра _______________________________4
Природа і зміст добра і зла _______________________________5
Вибір _________________________________________________8
Конструктивна чи роль зла _______________________________9
ВИСНАВОК ___________________________________________11
Список використаної літератури __________________________12
ВСТУП
Добро і зло — одвічні дві сили, що змагаються за владу у світі, але жодна з них не може перемогти.
Інколи людині дуже важко відчути, де пролягає межа між добром і злом. Суспільство сформувало вічні цінності, яких треба дотримуватися. У кожного з нас, як кажуть, своя правда, однак саме ми вирішуємо, бути нам у суспільстві, а чи залишатися такими як створила нас природа. Людина завжди стоїть перед вибором, у кожну хвилину свого життя. І від її вибору залежить цінність її людської особистості. Чинити вибір слід не з чиєїсь волі, а свідомо за власним бажанням.
Світ ділиться на добро і зло і людина просто мусить зробити вибір, бо дотримуватися нейтралітету у цій ситуацій просто не можливо. Що ж вибрати нам людям XXI століття?
Зло є протилежність добра
Історичний процес формування цих понять був процесом становлення і розвитку самої моралі. По-перше, добро і зло усвідомлюються як особливого роду цінності, які не стосуються природних або стихійних подія явищ. Те, що відбувається саме по собі, тобто стихійно, може мати благі або злі наслідки для людини. Але такі стихійно відбуваються події і явища самі по собі не мають відношення до того, про що мислять в категоріях добра і зла, вони лежать по той бік добра і зла. Добро і зло характеризують навмисні дії, вчинені вільно, тобто вчинки. По-друге, добро і зло позначають не просто свобода вчинки, але дії, свідомо співвіднесені з певним стандартом - кінець кінцем з ідеалом.
У стихії проривається початковий хаос. Природа сліпа в своїх стихійних проявах. Людина ж володіє силою в якійсь мірі приборкувати стихію. Принаймні, стихію свого характеру: не піддаватися гніву, не вдаватися до спокусам (спокусі хтивості, користі, влади або слави), не розпускатися утримуватися від розбещеності і т.д. У всіх цих випадках про будинок слід розуміти в майже буквальному сенсі цього слова надягання вуздечки. Людина може приборкувати себе.
Отже, зміст добра і зла обумовлено ідеалом етичної досконалості: добро - це те, що наближає до ідеалу, зло - те, що віддаляє від нього. Знаючи, що в історії існували різні думки щодо того, до чого повинен прагне людина, щоб досягти досконалості, легко представити концептуальне різноманітність у трактуваннях добра і зла. Залежно нормативного змісту, що вкладається в уявлення ідеалі, добро і зло трактувалися як щастя і нещастя, насолода і страждання, користь і шкода, відповідне обставинам і суперечить їм.
Спостереження і поверхневе осмислення дійсного різноманітності в змістовному тлумаченні добра і зла можуть привести до висновку про відносність понять про добро і зло, тобто релятивізму в моральних судженнях та рішеннях: одним подобаються задоволення, іншим - благочестя. Доведена до крайності, така позиція чревата моральним волюнтаризмом: сьогодні я виконую борг, а на свято потішити себе задоволеннями, ну, а якщо сподобається, так і в наступні будні можна буде продовжити насолоджуватися. Чреватий волюнтаризмом, релятивізм фактично знаменує положень себе поза мораллю, потойбіччя індивіда добру і злу, а в кінцевому рахунку - аморальність, Оскільки всяке (виявляється чи через лінощі душі або за млявості духу) байдужість стосовно добра і зла знаменує розбещеність від добра і по меншій мірою потенційну відкритість злу. Це і є неприборкана, відвертість стихії внутрішнього хаосу. У кантівських міркуваннях про те, що потурання схильності означає потурання злу, відображена саме ця особливість етичного життя.
Нарешті, по-третє, добро і зло як моральні поняття пов'язані з душевним і духовним досвідом самої людини і існують через цей досвід. Як би не визначалися філософами джерела добра і зла - кояться вони людиною за міркою його внутрішнього світу. Відповідно затвердження добра і боротьба зі злом досягаються головним чином в духовних зусиллях людини. Зовнішні дії, хай і корисні для оточуючих, але не одухотворені прагненням людини до добродіянні, залишаються лише формальним обрядом. Більш того, будь-які цінності - насолода, користь, слава, краса і т.д. - Можуть бути як добром, так і злом у залежності від того, як індивід переживає свій конкретний досвід "освоєння" цих цінностей у ставленні до ідеалу, до вищого блага.