![](/user_photo/2706_HbeT2.jpg)
- •Глава 1. Національна економіка: загальне і особливе
- •1.1. Поняття і ознаки національної економіки 1.2. Цілі національної економіки і умови їхнього досягнення 1.3. Економічна система і її моделі 1.4. Особливості національної економіки України
- •1.1. Поняття і ознаки національної економіки
- •Товарообмінні ознаки виявляються через розгалужену систему внутрішніх ринків і спроможність вироблених товарів і послуг виходити на світовий ринок.
- •1.2. Цілі національної економіки і умови їхнього досягнення
- •2. Методологія аналізу національної економіки
- •2.2. Структура й показники національної економіки
- •2.2. Структура й показники національної економіки
- •2.3. Збалансованість національної економіки.
- •2.4. Система методів обгрунтування господарських рішень.
- •3.2. Інституціоналізм і його роль у вивченні національної економіки
- •Лекція 4. Теорія суспільного добробуту й соціально-ринкова економіка
- •4.1. Теорія суспільного добробуту й соціально-ринкова економіка 4.2. Соціальна політика держави як основа підвищення добробуту громадян
- •4.3. Державне регулювання соціальної сфери і соціальних процесів.
- •4.4. Державне регулювання оплати праці, доходів та якості життя населення.
- •4.1. Теорія суспільного добробуту й соціально-ринкова економіка
- •7.2. Інституційні чинники розвитку національної економіки
- •8.2. Фінансова система та фінансова політика в Україні
- •9.2. Державні інститути й механізми регулювання національної економіки
- •9.3. Підвищення конкурентоспроможності держави як мета державного регулювання національної економіки
- •Лекція 10. Демократія, економічна свобода і економічний порядок
- •10.1. Суть і форми демократії 10.2. Сучасна демократія й проблеми її становлення 10.3. Економічний порядок та економічна свобода
- •10.1. Суть і форми демократії
- •10.2. Сучасна демократія й проблеми її становлення
- •10.3. Економічний порядок та економічна свобода
- •Лекція 11. Структурна перебудова національної економіки
- •11.1. Структурні зрушення національної економіки 11.2. Структурна політика держави
- •11.3. Інвестиційна складова структурних зрушень національної економіки
- •11.1. Структурні зрушення національної економіки.
- •1. Коефіцієнти росту
- •2. Темпи росту
- •3. Темпи приросту
- •11.2. Структурна політика держави
- •11.3. Інвестиційна складова структурних зрушень національної економіки.
- •12.3. Планування соціально-економічного розвитку
- •Глава 13. Політика економічного зростання в національній економіці
- •13.1. Економічне зростання як основа національної економіки 13.2. Проблеми й тенденції економічного зростання в Україні
- •13.1. Економічне зростання як основа національної економіки
- •13.2. Проблеми й тенденції економічного зростання в Україні
- •14.3. Зовнішньоекономічна політика і її види. Платіжний баланс і його види
- •14.4. Інтеграція національної економіки України у світове господарство
НАЦІОНАЛЬНА ЕКОНОМІКА
ВСТУП ЛЕКЦІЯ 1. Національна економіка:загальне і особливе 1.1. Поняття і ознаки національної економіки 1.2. Цілі національної економіки і умови їхнього досягнення 1.3. Економічна система і її моделі 1.4. Особливості національної економіки України ЛЕКЦІЯ 2. МЕТОДОЛОГІЯ АНАЛІЗУ НАЦІОНАЛЬНОЇ ЕКОНОМІКИ
2.3. Збалансованість національної економіки. 2.4. Система методів обгрунтування господарських рішень. ЛЕКЦІЯ 3. ЕКОНОМІЧНІ ТЕОРІЇ ТА БАЗИСНІ ІНСТИТУТИ НАЦІОНАЛЬНОЇ ЕКОНОМІКИ 3.1. Теорії національної економіки 3.2. Інституціоналізм і його роль у вивченні національної економіки 3.3. Базисні інститути національної економіки ЛЕКЦІЯ 4. Теорія суспільного добробуту й соціально-ринкова економіка 4.1. Теорія суспільного добробуту й соціально-ринкова економіка 4.2. Соціальна політика держави як основа підвищення добробуту громадян 4.3. Державне регулювання соціальної сфери і соціальних процесів. 4.4. Державне регулювання оплати праці, доходів та якості життя населення. ЛЕКЦІЯ 5. ХАРАКТЕРИСТИКА ЕКОНОМІЧНОГО ПОТЕНЦІАЛУ 5.1. Суть і склад економічного потенціалу 5.2. Характеристика економічного потенціалу 5.3. Тіньова економіка, структура й природа її виникнення
ЛЕКЦІЯ 6. ЕКОНОМІЧНИЙ ПОТЕНЦІАЛ ОСНОВНИХ ГАЛУЗЕЙ НАЦІОНАЛЬНОЇ ЕКОНОМІКИ 6.1. Потенціал промислового виробництва 6.2. Потенціал АПК 6.3. Потенціал транспортних послуг ЛЕКЦІЯ 7. ІНСТИТУЦЮНАЛЬНІ ЧИННИКИ РОЗВИТКУ НАЦІОНАЛЬНОЇ ЕКОНОМІКИ 7.1. Інституційні підходи до дослідження національної економіки 7.2. Інституційні чинники розвитку національної економіки ЛЕКЦІЯ 8. ФУНКЦІОНУВАННЯ ІНФРАСТРУКТУРИ НАЦІОНАЛЬНОГО РИНКУ 8.1. Суть, види й функції ринкової інфраструктури 8.2. Фінансова система та фінансова політика в Україні 8.3. Бюджетна система національної економіки 8.4. Фіскальна політика держави ЛЕКЦІЯ 9. ДЕРЖАВНІСТЬ І ДЕРЖАВНЕ РЕГУЛЮВАННЯ НАЦІОНАЛЬНОЇ ЕКОНОМІКИ 9.1. Суть, мета й методи державного регулювання національної економіки 9.2. Державні інститути й механізми регулювання національної економіки 9.3. Підвищення конкурентоспроможності держави як мета державного регулювання національної економіки ЛЕКЦІЯ 10. ДЕМОКРАТІЯ, ЕКОНОМІЧНА СВОБОДА І ЕКОНОМІЧНИЙ ПОРЯДОК 10.1. Суть і форми демократії 102. Сучасна демократія й проблеми її становлення 10.3. Економічний порядок та економічна свобода ЛЕКЦІЯ 11. СТРУКТУРНА ПЕРЕБУДОВА НАЦІОНАЛЬНОЇ ЕКОНОМІКИ 11.1. Структурні зрушення національної економіки 11.2. Структурна політика держави 11.3. Інвестиційна складова структурних зрушень національної економіки ЛЕКЦІЯ 12. ПРОГРАМУВАННЯ ТА ПРОГНОЗУВАННЯ національної ЕКОНОМІКИ 12.1. Суть соціально-економічної стратегії країни 12.2. Макроекономічне прогнозування та його принципи 12.3. Планування соціально-економічного розвитку ЛЕКЦІЯ 13. ПОЛІТИКА ЕКОНОМІЧНОГО ЗРОСТАННЯ В НАЦІОНАЛЬНІЙ ЕКОНОМІЦІ 13.1. Економічне зростання як основа національної економіки 13.2. Проблеми й тенденції економічного зростання в Україні ЛЕКЦІЯ 14. ІНСТИТУЦЮНАЛЬНІ ФОРМИ ІНТЕГРАЦІЇ У СВІТОВЕ ГОСПОДАРСТВО 14.1. Суть, особливості й структура розвитку світового господарства 14.2. Міжнародні торговельні відносини і ефективність поділу праці. Теорії міжнародної торгівлі 14.3. Зовнішньоекономічна політика і її види. Платіжний баланс і його види 14.4. Інтеграція національної економіки України у світове господарство |
БІБЛІОГРАФІЧНИЙ СПИСОК
ВСТУП
Сучасний стан розвитку світового господарства характеризується якісними перетвореннями, які активно впливають на зміст функцій органів державного й господарського управління та регулювання національної економіки. Здатність правильно оцінювати суть цих перетворень у політичному і економічному житті України, оперативно приймати господарські рішення - це основні навички, що мають набувати студенти в процесі навчання.
Стрижневою проблемою вітчизняної економічної науки є концептуальна розробка нової інтегративної моделі економічних перетворень, шляхів розширення конкурентоспроможності, інноваційної, соціально і екологічно орієнтованої національної економіки.
Предметом дисципліни "Національна економіка" є причиново-наслідкові зв'язки і економічні відносини в їх єдності й взаємодії на макрорівні, механізм функціонування народного господарства в коротко- й довгостроковій перспективі та методи державного регулювання економіки.
Курс "Національна економіка" дасть змогу студентам засвоїти:
- основні поняття національної економіки;
- суть економічних законів, що діють на макрорівні;
- господарський механізм керованого суспільного виробництва;
- теоретичні основи світового господарства і економічні аспекти глобальних проблем,
а також навчитись:
- аналізувати, порівнювати, давати оцінку ефективності використання обмежених ресурсів з метою отримання найкращого кінцевого результату;
- прогнозувати й робити висновки, знаючи сучасну макроекономічну ситуацію в країні;
- використовувати макроекономічні моделі для забезпечення умов суспільного економічного зростання.
Мета курсу Національна економіка: вивчення закономірностей та особливостей функціонування національної еконо» порівняно з економіками інших країн.
Завдання: розкрити загальне та особливе в національній економічній систх інституціональні чинники та їх вплив на специфіку економічного розвитку, функціоналі роль держави в управлінні економікою та її інтеграцію у світове господарство»
Предмет: сукупність ресурсних, економічних, інституціональних та соціальних чинниї що визначають відмітні риси національної економіки та її специфіку функціонування
Цей посібник упорядковано відповідно до освітньо-професійної програми підготовки бакалаврів за спеціальностями напрямку 0501 - "Економіка та підприємництво". В ньому розкрито проблематику загального і особливого в економіці України з урахуванням неекономічних чинників і напрямів інтеграції у світове господарство, обґрунтування пріоритетів і заходів економічної політики держави, а також узагальнено результати наукових досліджень вітчизняних і зарубіжних учених, досвід економічних перетворень в провідних країнах.
Глава 1. Національна економіка: загальне і особливе
1.1. Поняття і ознаки національної економіки 1.2. Цілі національної економіки і умови їхнього досягнення 1.3. Економічна система і її моделі 1.4. Особливості національної економіки України
1.1. Поняття і ознаки національної економіки
Людина - це своєрідна, але все-таки частина природи. Природна різноманітність віддзеркалювалася на людській спільноті етнічним різномаїттям, яке поширилось по всій земній кулі. Причини такого розповсюдження, як і все, що стосується людини, до кінця невідомі ні науці, ні іншим формам пізнання (за винятком специфічного релігійного та утопічного комуністичного світосприйняття).
Гіпотези, згідно з якими людство розселилося по всій земній кулі внаслідок суто економічної доцільності задля фізичного виживання, на думку історика радянської доби Б. Поршньова, виявились помилковими. Він висловив гіпотезу, згідно з якою основною причиною поширення людства всією планетою стали антисугестивні перестороги людей задля того, щоб зберегти свою життєдайну різноманітність в мові, культурі, побуті, традиціях тощо. В цьому процесі «розвиток мислення є основна, генеральна лінія контрсуггестії» Кожен етнос, як і кожна людина, має свою своєрідність та неповторність, а також живе в своєму індивідуально-неповторному часі. В цьому відношенні етнічну різноманітність людства й слід розглядати і розцінювати як багатство, аналогічно до біологічного різноманіття рослинного та тваринного світу: «всередині тих або інших груп людей, соціальних та етнічних спільнот самооборона від сугестії виливалась в диференціацію оточуючих...».
Ідеологія сучасного неоліберального глобалізму, подібно до інших космополітичних течій, започаткованих в сиву давнину, в своїх ментальних основах має антиприродну, уніфікуючу і, в силу цього,- затухаючу спрямованість. Тому пануюча скерованість глобалізації направлена проти етнічно-державних утворень, за розмивання кордонів тощо.
Етнічний чинник є основним інтеграційним чинником в процесі національного державотворення, оскільки, за невеликим винятком (наприклад, Швейцарія, Бельгія), більшість країн в світі утворились на етнічній основі. Так, наприклад, Г. Нельсон в 1981 році поділив всі 164 держави на п'ять груп і з'ясувалося, що 45 держав є єдиною нацією-групою, де одна етнічна група нараховує понад 95% населення (ФРН, Японія, Норвегія, Польща тощо). Держави з однією нацією-групою. Це ті, де етнічна нація нараховує від 60 до 90% населення. Таких держав 62 (Китай, Фінляндія, Великобританія тощо). Таким чином, в переважній більшості - 107 зі 164 держав утворились на основі однієї нації, в них частка титульної нації складала від 60 до понад 95%. В іншій системі координат, наприклад, при розпаді імперій, етнічний чинник виступає вже як основний дезінтеграційний чинник. Процес дезінтеграції продовжується, хоча і має неоднозначні оцінки сучасників. Разом з тим, кількість країн в світі постійно збільшується і цей процес продовжується. Так, за даними ЮНЕСКО, в світі існує від 4000 до 6000 етносів і лише 800 з них вважаються націями та нараховується біля 240 держав, то далеко не кожна етнічна група є національною, хоча кожна національна група є етнічною.
Протягом всього історичного розвитку людства відбувається безперервний процес нерівномірного розвитку країн та народів, що супроводжується постійним внутрішньо-національним процесом вертикальної мобільності людей. Причини такої нерівномірності остаточно не з'ясовані, але ці процеси та явища безпосередньо впливають на появу, розвиток, а також па зміни в етнічно-національно-державних утвореннях. Узагальнення історичного досвіду національно-державного розвитку, дозволяє виокремити їх внутрішні та зовнішні чинники.
Внутрішні чинники формування державних утворень:
- етнічна самобутність та неповторність, як синтез природного багатоманіття з людським різномаїттям, з їх змінами в часі та просторі;
- природна заданість - необхідність як окремої людини, так і кожного етносу самореалізувати та само ствердити себе;
- природне середовище, в якому з'являється неповторне етнічне утворення, яке частково детермінує, а частково стимулює формування певного національно - державного утворення;
- неповторна мова, культура, міфи, легенди, національні традиції, звичаї, ментальність, власна неповторна історія, власний час життя та його етапи;
- генетично - культурно - історичний код та неповторна природа, які створюють синергетичний ефект взаємодії етнічних утворень і все це сприяє започаткуванню розвитку та самореалізації як етносу, так і кожної окремої людини.
Зовнішніми чинниками формування державних утворень можна вважати:
- географічну ізольованість (наприклад, Японія, яка є острівною державою, Непал, як гірська держава; деякі особливості має в цьому відношенні Англія, Австралія, Нова Зеландія тощо);
- рівень розвитку сусідніх країн, який буде сприятливим в тому випадку, коли вони ще не набрали сили та міці для зовнішніх експансій, та не створюють загроз для національно-державного суверенітету;
- послаблення домінуючої ролі країни - метрополії, яка внаслідок різних обставин, в тому числі і в силу вичерпання своїх експансіоністських амбіцій, втрати своєї пасіонарності вимушена надати державну самостійність колоніям та залежним країнам. Наприклад, утворення самостійних Польщі, Фінляндії, Прибалтійських країн в 1917-1918 роках, процеси деколонізації в 50-х-60-х роках XX ст.;
- геополітичний компроміс країн-переможців у великих війнах, коли країна отримує незалежність в результаті узгодження інтересів країн-переможниць для збереження певної рівноваги. Так було в 1815 р. після наполеонівських воєн, в 1945 р. згідно Ялтинських угод тощо.
Оцінка зовнішніх чинників може змінюватися або мати різну шкалу виміру. Н. Маккіавеллі вважав, що легкість отримання незалежності не сприяє гартуванню народу, внаслідок чого цей народ зіштовхнеться з великими проблемами в подальшій розбудові своєї державності. Внутрішні та зовнішні чинники національно - державних утворень знаходяться в тісному взаємозв'язку і взаємозалежності, а інколи і міняються місцями, переходять один в одне. В практичній реалізації часто виникає синергетичний ефект, який проявляється в перемозі тих сил, які вже могли втратити надію на перемогу.
Існують також і внутрішні та зовнішні чинники розпаду державних утворень, переважно імперій. До зовнішніх чинників в цьому контексті можна віднести різку зміну природного середовища. Наприклад, держава може розпастися внаслідок різкої зміни клімату - різкого похолодання або потепління. Але, як правило, державні утворення долають, хоча і з великими труднощами, зовнішні загрози і розпадаються, як і утворюються, завдяки дії людського фактору, внутрішніх чинників.
В історичному плані формування етнічно - національно - державних утворень постійно супроводжувалось жорсткою конкурентною боротьбою, при якій часто виникали елементи громадянської війни, громадського протистояння. Такі внутрішні та зовнішні випробування тільки гартували і зміцнювали національні держави на висхідних етапах їх розвитку, а також – прискорювали занепад і зникнення з історичної арени на нисхідних етапах..
Практично у всіх країнах, які були і залишаються конкурентоздатними, зайняли лідируючі позиції в світі - Велика Британія, США, Німеччина, Японія, Росія,- патріотизм, національна самоповага і гідність цінувались на найвищому рівні, були пріоритетними в державній політиці. В цьому контексті симптоматичним є висновок Р. Тагора в лекції "Душа Японії" 1916 року: "Обов'язок кожної нації ствердити перед світом. Якщо їй нічим поділитися з іншими народами, це потрібно розглядати як національний злочин. Це гірше смерті і не прощається людською історією. Нація зобов’язана зробити загальним надбанням те краще, що є в неї, надсилаючи запрошення прийняти участь в святі духовної культури".
Ця різка, але влучна констатація Р. Тагора стосується не тільки конкретної нації, а й кожної людини. Тому всі учасники міжнародного простору, хто намагається в своїх експансіоністських цілях знищити чи просто подолати свого потенційного конкурента, завжди спрямовують руйнівні зусилля на основне - етнічно-державну складову: мову, культуру, звичаї, традиції, історичну пам'ять. При цьому, виходячи з реального стану, вони використовують різні тактичні засоби. Один з них полягає в тому, що на початковій фазі вони намагаються посіяти нереальні ілюзії, надії та сподівання, з тим, щоб на переломному етапі підкорити народ, поставити його в залежність. Методами тиску на країни для отримання геополітичних переваг є інформаційне придушення шляхом інфікування комплексу неповноцінності та не самодостатності, зокрема, нав'язування уявних цілей та невірних орієнтирів, пропонування хибних шляхів розвитку, поширення ідей, що сіють розпач і безперспективність. Навпаки, для досягнення власних цілей провідні геополітичні учасники здатні на використання неповної, не завжди достовірної інформації.
Націоналізм - це любов до своєї рідної оселі, мови, культури, батьків, села чи міста, своїх обріїв, друзів та товаришів, знайомих і незнайомих, своєї країни, всього того, що зробило тебе таким, а не іншим і з чим самобутнім та неповторним ти можеш збагатити та ствердити себе і свою країну в світі, а тим самим – і все людство.
Національна ідея повинна синтезувати, об'єднувати критичну масу людей в розбудові нової держави. Комуністичній ідеї свого часу це не вдалося, що зіграло не останню ропі, в розвалі СРСР.
Переважна більшість національних економік в сучасному глобалізованому світі мають ринкову спрямованість розвитку. Разом з тим, і і» дії ринкової о механізму, і и особливостях функціонування ринкової економіки існують значні відмінності, що визначаються національними особливостями - традиціями, культурою, ментальністю тощо. Ринкова система господарювання має тенденцію до постійного ускладнення, що обумовлено дією різноманітних як економічних, так і не економічних чинників. В той же час, неможливе повне уособлення економічної діяльності з ринковою економікою, що притаманне для ринкового фундаменталізму. Ринкова економіка досягла свого відносного апогею в епоху домінування індустріального виробництва, основою якого є матеріально-речове виробництво. Основним економічним принципом цього рівня виробництва є жорсткий раціоналізм, основним мотивом - гроші та прибуток. Домінуючим стереотипом ментальності цих людей є вислів: "Час - це гроші". Людину відтісняли на другорядний план. Цей ментальний стереотип привів людство до прірви глобальних проблем, вихід з яких ніхто не знає, а також до депопуляції корінного населення тих країн, які ніби досягнули найбільших успіхів у такому сценарію розвитку.
В економічній теорії (термін "економіка" походить від грецького "oiconomia" - oicos (дім), nomos (вчення, закон) як науковій галузі використовуються різні поняття: національна економіка, макроекономіка, мікроекономіка, національне господарство та ін.
Як співвідносяться ці поняття? Національна економіка й макроекономіка - як тотожні; національна економіка - більш загальне поняття, яке містить мікро-, мезо-, макроекономіку. Мікро-, мезо-, макроекономіка - це взаємозв'язані, взаємозалежні й взаємовідповідні рівні розвитку національної економіки. Подібно тому, як краплі наповнюють ріки, озера й моря, так й окремі ринкові суб'єкти в сукупності утворюють економіку, господарство країни в цілому і її окремі комплекси - аграрний, машинобудівний, освітній.
У такий спосіб національна економіка - це структурно і організаційно єдина система взаємозв'язаних галузей і сфер діяльності людей, якій властива відповідна пропорційність, взаємозумовленість розміщення на території, обмеженій державними кордонами.
Національна економіка є продуктом певних історичних процесів і періодів, оскільки становлення її здійснюється досить тривалий час.
Для виникнення й розвитку національної економіки необхідні певні умови:
- поглиблення суспільного розподілу праці, який стимулює виникнення різних видів діяльності, спеціалізацію території;
- формування міцних централізованих держав, що з часом сприяє перетворенню народного господарства у національний комплекс, тобто на таке територіальне утворення, в якому всі компоненти економічного життя - галузі, окремі регіони, підприємства, заклади - функціонують як єдиний організм, що забезпечує матеріальні й духовні потреби суспільства.
Отже, єдність ще не є визначальною рисою господарської системи як національного господарства. Тут дуже важливим чинником є спільність духовного розвитку членів суспільства - спільність культур, звичаїв, традицій, моралі.
Спільні господарські й духовні риси суспільства набувають значення загальнонародних або національних рис, відмінних від таких же суспільно-господарських утворень на інших територіях. Первинним осередком національного господарського комплексу є підприємство, а духовного - людина, носій національної ідеології й член цього суспільства.
Оскільки національна економіка є дуже складною системою господарювання, то об'єктом її дослідження є різноманітні природно-господарські та соціально-економічні процеси і явища, що відбуваються в ній.
Суб'єктами національної економіки є домашні господарства, підприємства, фірми, підприємницька структура, держава. Всі вони вступають між собою в певні економічні відносини, що набувають форми вертикальних і горизонтальних зв'язків. Усі суб'єкти є економічно відособленими, зі своїми інтересами, однак їхня діяльність в національній економіці має підпорядковуватися загально- державним інтересам національної безпеки.
Будь-яку сучасну національну економіку характеризують такі ознаки, які об'єднують в чотири групи:
- національний суверенітет;
- ресурсно-виробничий потенціал;
- господарсько-організаційна структура;
- товарообмінні ознаки.
Національний суверенітет (тобто незалежність) означає:
- суверенітет і недоторканність територіального й державного устрою;
- суверенітет законодавства й дії правових органів на території держави;
- суверенітет національної внутрішньої й зовнішньої політики, суспільно-культурної ідеології;
- суверенітет господарської діяльності.
Ця група ознак забезпечує здатність суспільно-господарської системи до самоорганізації й самореалізації як суб'єкта міжнародних рівноправних партнерських господарських зв'язків.
Ресурсно-виробничий потенціал характеризує потенційні можливості виробничої діяльності, структури виробництва і його спеціалізації. Ця група охоплює:
- природно-ресурсний потенціал, який визначають географічним розміщенням, наявністю природних сировинних ресурсів, рівнем їх освоєння й перероблення;
- трудовий потенціал, який визначають кількістю робочої сили, її професіоналізмом, структурою, кваліфікаційним рівнем, освітою, моральними устроями й цінностями, якими керується населення країни, національною психологією й релігією;
- науковий і науково-технічний потенціал.
Господарсько-організаційна структура займає основне місце серед складових національної економіки й характеризується здатністю економічного механізму оптимально об'єднувати потенціал трудових ресурсів з природними ресурсами й науково-технічним потенціалом. Рівень такого об'єднання залежить від того, як співвідносяться між собою приватні, колективні й суспільні інтереси, якою є система стимулювання виробництва й праці.
Інфраструктуру економічного механізму становлять:
- правова база (система), що містить закони про власність, підприємництво та ін.;
- система стимулювання виробництва й праці;
- фінансово-кредитна система: фінанси держави, підприємств, населення; національна грошова одиниця, банківська й податкова системи;
- митна система;
- система керування й регулювання: макроекономічна, мікроекономічна та релігійна.